Få på deg en bukse.
Føler du deg bedre?
Gikk du i søvne igjen?
Jeg gjorde visst det.
Hva gjør du?
Jeg leter etter brillene mine.
Du bruker ikke briller.
Sikker?
Har du sett munnspillet mitt?
- Slutt. - Her, da?
Varmere.
Har du flyttet på bildene i gangen?
Hva?
Bildene i gangen er i en annen rekkefølge.
Flyttet du på dem mens jeg var på sykehuset?
Jeg tror ikke det.
Det føles som jeg holder på bli gal.
- Og jeg og barna mine fortjener... -Du høres latterlig ut.
Jeg vet at to uker er lenge å være borte.
Det er én syttiåttendedel av livet for dere.
Men det føltes lenge for meg også.
Tenk om dere hadde bursdag hvert sjette år,
da hadde ingen av dere hatt bursdag ennå.
Og dere hadde måttet vente like lenge som et helt liv på bursdagskake.
Så lenge føltes det ut å være borte fra dere.
- Hva slags kake? - Ikke poenget. Prøv å henge med, Cassie.
Ja, Zabeth?
Var du redd?
Jeg...
Jeg husker ikke.
Husker du virkelig ingenting?
Legen sier at det er vanlig ved traumer.
Det er bare dagene rundt ulykken, men det kommer tilbake.
Har du noen arr?
Har du noen arr fra ulykken?
Jeg har dette.
Ok. Du trenger kanskje ikke å løfte opp...
Hva med det der?
Det er gammelt. Faren min døde, og jeg trodde det var min skyld,
men det er lenge siden.
Hva betyr "døde"?
Greit. Kanskje vi skal gå ut og leke?
Jeg tar det.
Du kan ta en pause.
Jeg tar det. Du kan ta en pause.
Greit.
Og du kan få mer tid, om du trenger det. Ingen hast.
Jeg vet det, men...
Det er bedre for meg om ting blir som før.
Ja. Eller kanskje bedre enn før,
uten å flashe foran barna og slikt.
Det går bra. Pappa er her.
Jeg vet det! Hvorfor tror du jeg sa: "Å!"?
Hvor har du vært? Hva er det som skjer? Når blir ting som før igjen?
Ting blir ikke som før. Vi har snakket om det. Husker du ikke?
Jeg klarer ikke dette. Jeg kan ikke dukke opp på steder
og se greier og gå glipp av ting.
Jo, du klarer det.
Jeg vet at du gjør det, for det vil du.
For på en måte har du allerede gjort det.
For tid er en begrenset form for opplevelse.
Vet du hva jeg mener?
Nei. Jeg skjønner ingenting.
Greit. Bare...
Kom, jeg vil vise deg noe.
- Ser du disse klossene? - Ja.
Tenk deg at klossene er hele verden.
Alt i verden, i hele universet.
Denne klossen er pyramidene, og denne klossen er Julia Roberts,
og denne klossen er et ostesmørbrød.
Og her kommer bygningsarbeideren...
Vi pleier å leke at det er en lesbisk mor.
Greit, det er en lesbisk mor,
og hun går og ser seg rundt,
og sett fra hennes synsvinkel er disse klossene alt som finnes.
Men du og jeg er her oppe og kan se at de bare er klosser.
Forstår du?
Greit. Men...
Du er egentlig ikke her oppe.
Du har én fot her og én fot
som fortsatt er nede blant klossene.
- Ja. - Det vil ikke alltid være slik.
Det er som kjøre automatgir eller manuelt.
Automatgir er lettere,
men du kjører jo egentlig ikke. Det er bilen som kjører deg.
Jeg vil at du skal...
Jeg vil at du skal lukke øynene, ta et dypt åndedrag
og huske følelsen første gang du kjørte med manuelt gir.
Det har jeg aldri gjort.
Virkelig?
Jeg kan ikke kjøre med manuelt gir.
- Har ingen lært deg det? - Nei.
- Er det sant? - Ja.
- Kan du ikke kjøre med manuelt gir? - Nei.
- Lærte ikke moren din deg det? - Sitter vi fast i en loop? Nei.
Jeg kan ikke tro at noen kan påstå
at de lærte deg å kjøre, uten å ha lært deg det.
- Det er grunnleggende. - Hva sier du til dette?
Hvis du vil lære datteren din å kjøre med manuelt gir, ikke dø.
Om du skal bruke det mot meg...
Og mistet ikke du tittelen
"Ekspert på å kjøre biler" da du døde i en bilulykke?
Jeg sa jo at det ikke var en ulykke. Noen prøvde å drepe meg.
Tror du jeg ville kjørt rett ut i en kløft
og forlatt dere slik? Det ville jeg aldri gjort.
Men hvem ville drepe deg?
Jeg vet ikke. Det er derfor du må hjelpe meg.
Men hvorfor jeg?
Fordi du er på utsiden akkurat nå, og du kan.
Hver gang jeg prøver å nærme meg min egen død,
blir jeg tvunget vekk av traumet.
Jeg prøver å fokusere, men havner et annet sted.
Vær forsiktig. Du kan skade henne.
Går det bra? Si unnskyld.
- Unnskyld. - Det går bra.
Greit. Gå og lek nå.
Hva holdt du på med?
Chichimeca var en krigersk nomadestamme som levde nord for dalen i Mexico.
Greit.
Jeg tror det vil ordne seg
med tiden.
Det skal jeg.
Greit. Ha det.
Det var Tunde. Han er bekymret for deg.
Han tror du bør ta deg mer fri.
Og han ringte deg?
Er du liksom faren min?
- Hvor er mobilen min? - Jeg syntes også det var rart.
Du vet bedre hvordan du har det.
Og du har det bra, ikke sant?
Kom, jeg vil vise deg noe.
Tenk om det ikke er trygt for meg å være sånn?
Tenk om noen blir skadet?
Tenk om alt i universet er forutbestemt?
Folk kan bare slappe av,
for de kan egentlig ikke styre noe som helst.
- Er det sant? - Du skader ikke folk,
du hjelper folk. Det er slik du er.
Husker du da du var åtte
og begynte på den nye skolen, og alle ertet deg?
Til og med stinkende Rita?
Ja.
De jentene var fæle.
Ja. Og rektor ringte mamma og meg
fordi du stadig kom til gymtimen uten uniform.
Det var fordi du lånte Rita den tørre shortsen din
hver gang hun tisset på seg.
Jeg ville sikkert bare slippe å klatre i tau.
Nei. Du var et omtenksomt barn,
du var snill og spesiell og god.
Jeg skulle ønske du kunne sett hvor mislykket jeg har vært.
Da ville du ikke sagt det.
Du vil alltid være den samme innerst inne.
Jeg er faren din. Jeg vet slikt.
Så klart.
Den eneste i familien som tror på meg, er den døde.
Enn så lenge. Vet du hva jeg gjorde og hvem jeg var?
Du var professor, i naturvitenskap.
Naturvitenskap? Teoretisk fysikk.
Jeg sa jo naturvitenskap.
Det er som å si at John Lennon var en sanger.
Han sang jo.
La oss snakke om tidsreiser.
Hvorfor er tidsreiser umulig, teoretisk sett?
Dette snakket vi om i forrige uke.
Hva hindrer det?
Lysfarten?
Lysfarten. Takk, Farnaz.
Kan noe bevege seg raskere enn lys?
- Nei. - Supermann?
Kvantesammenfiltring gjør det.
Bra. Så hvordan hjelper det oss med tidsreiser?
Noen?
Kom igjen.
Ingen som vet?
Synd, for jeg håpte at dere kunne hjelpe meg,
for jeg vet heller ikke.
- Det var løgn. Jeg vet det. - Hva da?
Kvantesammenfiltring, tidsreiser, alt sammen.
Husker du forskningen min med sjamanene?
En av våre venner tok en tur i MR-maskinen.
Herregud. Er dette en sjamans hjerne?
Det er fantastisk.
Hvis vi fortsetter...
Universitetet vil ikke finansiere fase to.
Om vi bare kunne få uavhengig støtte.
Det glemte jeg å si, vi har fått uavhengig støtte.
Herregud!
Jeg kan ikke tro det...
Hva var greia mellom deg og lærerens gullunge?
Jeg tror du fokuserer på feil side ved dette.
Vi snakker om å endre på tidens grunnprinsipper.
Endre på?
Sam?
Ja?
Du har flyttet på bildene igjen.
Ja. Du sa de hang feil, så jeg endret det.
Dette er fortsatt ikke riktig.
Jeg visste ikke engang at de hadde en rekkefølge.
Men hvordan ble de flyttet i utgangspunktet?
Det var sikkert en av de kriminelle
som bryter seg inn hos folk uten å stjele noe,
men bare flytter rundt på ting for å forvirre deg.
Ja. En narrestrekforbryter.
Ja da.
Ting er ikke alltid et stort mysterium.
De har sikkert bare falt ned, så hengte jeg dem opp igjen.
Har de falt ned og blitt hengt opp igjen?
- Ja. Kanskje. Antakeligvis. - Vet du ikke?
Jeg er lei for det. Du er ikke den eneste som har hatt noen tøffe uker.
Greit.
Beklager.
Du trenger ikke bekymre deg, for jeg har det ganske bra.
Ganske.
Jeg skal skjerpe meg, jeg lover.
Alma, du er en venn,
men jeg er også sjefen din.
Jeg må gjøre det som er riktig for barnas sikkerhet,
selv om jeg enkelte ganger skulle ønske at lesestundteppet
ble et svart hull som suger dem til seg.
Det hadde vært kult.
Og en tragedie og slett ikke kult.
Greit, vi gir det en sjanse til,
men hvis du føler at noe ikke er riktig,
bare snakk med meg, så finner vi ut av det.
Greit. Og hvis du føler at noe ikke er riktig,
så snakk med meg, ikke ring kjæresten min,
for det er ikke riktig.
Jeg vet ikke om du er den beste til å vurdere tilstanden din akkurat nå,
så jeg ville høre en annens oppfatning.
Det er ikke nødvendig.
Jeg gjør det jeg mener er riktig for barnas sikkerhet.
Det var patetisk.
Hvor var vi? Her.
Alle har to... i mangel på et bedre ord...
- ...jeg-er. - Pappa.
Så når jeg-ene deles...
- Dette går ikke. Jeg klarer det ikke. - Det går bra.
- Jeg ønsker å hjelpe, men jeg kan ikke. - Du kan gjøre det. Du vil gjøre det.
Nei, bare hør på meg. Du går for fort fram,
og jeg presser deg.
Begge lærer underveis. Vi kan klare dette sammen.
Greit, men...
Jeg må kunne fungere i den virkelige verden.
Jeg vet hva du trenger. Et anker.
Du trenger noe fysisk som holder deg på det fysiske plan,
som en rosenkrans eller en bønnekvern.
Vet du hva?
Hvor er det?
Er vi på mammas loft?
Ja. Det var en ting jeg ble helt oppslukt av.
Moren din ville jeg skulle kaste det.
Men jeg visste det ville komme til nytte, så jeg gjemte det her.
Jeg savner loftet.
Da jeg var tenåring, pleide jeg å bli høy...
...høyt plassert på prøveresultatene ved å lese her oppe.
Nei. Kom igjen.
LOKAL PROFESSOR OG STUDENT DREPT I ULYKKE
Se på dette.
Og det virker fortsatt.
Er det det som skal forankre meg til den fysiske verden?
Elektronisk blackjack?
Det er ikke tingen.
Det er den gjentatte handlingen.
Den er avansert nok til at du fokuserer,
men enkel nok til at den ikke overvelder deg.
Fokuser på mønsteret i spillet,
så vil det holde deg koblet til den større tidslinjen
idet den går videre i riktig retning.
Du vet, i riktig retning.
Seriøst?
Nitten. Jeg burde stå, men...
Kan det ennå.
Alma, vámonos.
Hvor er du? Vi må gå.
Hvor vil de jeg skal gå?
Det sa jeg visst ikke. Det er lørdag nå.
Hva? Hva skjedde med torsdag og fredag?
Ikke vær redd. De dagene er duster.
- Hva? - Og du kan dra tilbake til dem
når du vil.
Du burde prøve torsdag,
for du fant en ny thairestaurant du likte.
Alma, hva gjør du der oppe?
- Greit. - Ta det.
Vent, en til. Ok, det er ditt. Gå.
- Becca? - Hva er det?
Skal du ha et jødisk bryllup? Jeg vil danse horaen.
Vi er ikke jødiske.
Men det er pappa.
Var.
Apropos pappa...
Var det en annen i bilen den kvelden?
Farnaz, ikke sant?
Det vet du.
Nei, det visste jeg ikke. Du har aldri fortalt det.
Da syntes jeg ikke det var viktig,
ellers ville jeg ha sagt det.
Eller, hvis det ikke var viktig,
så ville du ha sagt det, for da ville det ikke ha vært en hemmelighet.
Jeg trodde jeg gjorde det.
Tror du de hadde et forhold?
Alma! Nei.
Hun var studenten hans. Det er alt jeg vet.
Helvete.
Hvis du vil snakke med meg,
legg vekk det spillet.
Ja, det er kjempeirriterende. Hva med denne?
Jeg liker den andre bedre.
Jeg går ikke med blondekrage, mamma.
Ja, mamma, gi deg.
Hva vet vel jeg?
Jeg har bare vært i mange flere bryllup enn dere to.
Ja, på 80-tallet.
Den satt! Du er gammel.
Kan du slutte å spille og hjelpe meg litt?
Ta en med høyt liv, så det ikke gjør vondt når du spiser.
Ikke gjør det. Alle vil tro du er gravid.
Det var til stor hjelp.
Unnskyld meg. Jeg skal finne en ringpute
å skrike i.
- Ingen årsak. - Becca...
Tror du at noen kan ha ønsket å drepe dem?
Alma.
Hvorfor skulle pappa kjøre ned i et steinbrudd?
Cállate, greit? Jeg vil ikke snakke om dette.
Ok. Hva med denne?
- Vakker. - Kjøp den.
Hvorfor ble du med, egentlig?
Du vet at jeg ikke er flink til dette.
Blir du med på baren etterpå? Det er jeg god til.
- Hvilken bar? - Den vi alltid går på.
Hva er det? Hva gjør du?
Hva?
Skal du virkelig ta med Sam i bryllupet mitt?
- Hvorfor ikke? - Husker du virkelig ikke noe?
Noe av hva?
Vet du hva? Jeg er lei av dette.
Beklager, mamma. Jeg er ikke...
Faen. Hva...
Hvis det er slik du vil leve, så er det det.
Hvor fant du det spillet?
Er alt i orden?
Har sofaen alltid stått her?
Ja.
Nei.
Se, man kan se merkene i teppet.
Merkelig.
Du har flyttet på alt
mens jeg var på sykehuset, for å forvirre meg.
Hvorfor skulle jeg det?
Jeg vet ikke.
Det føles som om alle prøver å forvirre meg.
Alma, det gjør jeg ikke, jeg lover.
Hva har du der?
Skjedde det noe med deg og Becca mens jeg var på sykehuset?
Jeg tror ikke det.
Hun tror at du ikke kommer i bryllupet.
Du kjenner jo søsteren din.
Hun blir rar når det gjelder ting. Hun er rar.
Hun er absolutt ikke rar. Det er liksom problemet hennes.
Bryllup får alltid frem det verste i folk.
De gjør vel det.
Helvete heller!
Mateo, hva skjer?
Flott.
Oliver, kompis.
Rosa Celia, tegneblyant i nesa. Bra.
- Cassie. - Hva spiller du?
- Et spill. - Jeg vil spille.
Nå er det Almas tur. Kanskje det er din tur neste gang.
Nei, nei, nei, det er et spill for voksne.
Det ville vært uansvarlig av meg å la henne spille.
Det er urettferdig!
Ett spørsmål, Alma.
Må du virkelig spille det spillet hele tiden?
Ja, faktisk.
Greit, oppfølgingsspørsmål. Må du?
Legen sier det.
Det gir meg fokus, og det var det du ville.
Du ville dette.
Så en lege ba deg spille elektronisk blackjack,
hele tiden, for å bli bedre.
Vil du se en resept?
Ja, faktisk, veldig gjerne.
Tunde, jeg skulle virkelig ønske du ikke ville blande deg
i en kvinnes rett til helse og behandling.
Ja vel. Greit.
Kos deg med spillet.
Takk.
- Morna. - Morna.
- Ha det. - Ha det bra.
- Ha det, Oliver. - Si ha det.
- Ha det. - Ha det.
Ha det.
Du forlater oss så fort.
Vent!
Bare...
Hold ham unna vannet. Vær så snill.
Jeg forstår ikke.
- Alma. - Hva er i vannet?
Ingenting. Alma er bare...
- Hør på meg. Nå. - Du.
Du må gi ham svømmetimer.
Jeg vet jeg høres sprø ut, men jeg vil bare hjelpe.
Det går bra, Alma. Vi skal melde ham på.
Takk.
Hei.
Hva er alt dette?
Jeg stjal det fra loftet til mamma. Ikke si det til henne.
Jeg skal finne ut hvem som drepte pappa.
Jeg visste ikke at det var det som skjedde. Var det det?
Jeg tror det.
Hvordan var det på skolen i dag?
Det var bra.
Bra.
Skal du legge deg igjen?
Ja. Om en liten stund.